Díky! Díky, díky!
To bylo od tebe zatraceně hloupé.
- Chtěla jsem, abys mě zachránil. - Nevíš
jak snadno jsi se mohla utopit?
- Zachránil jsi mě. - Hloupý dítě!
Mohla jsi nás zabít oba. To je tvoje představa legrace?
Chci ti poděkovat za záchranu mého života.
Budu ti navěky vděčná.
Příběh může pokračovat.
Náš příběh může pokračovat. Já budu jednoduše pokračovat.
Jerry, musíš za náma přijet na ten zkurvenej Jih.
Nebo spíš, Trafalgar Square. Nikdo tady nemluví zkurveným žargonem.
Nemůžeš říct, "Podej sušenku," nebo "Kde je můj ruční granát?"
Jen krčí rameny. A taky proto, že nás nenávidí. Chci říct, v tom to je.
Bojujeme ve Francii a Francouzi nás kurva nenávidí.
Udělej ze mě ministra vnitra, a vyřeším to během chvilky.
Máme Indii a Afriku?
Náckové mají Francii a Belgii a bůhvíco ještě.
Kdo byl kdy kurva v Polsku? Všechno je to o místě, o říši.
Chtějí větší říši, dejte jim tu díru, my si necháme naší,
a to je "Bob je váš strýček" a "Fanny je vaše zkurvená teta"!
Přemýšlej.
Nejdražší Cecilie. Příběh může pokračovat.
Ten, který jsem plánoval té večerní procházky.
Mohu se opět stát mužem, který se kdysi procházel Surrey parkem
v prachu, v mém nejlepším obleku, kráčejíc se životními sliby.
Mužem, který, s jasnou touhou, se do tebe v knihovně zamiloval.
Příběh může pokračovat.
Vrátím se,
najdu tě, miluji tě,
vezmu si tě. A budeme žít bez hanby.
Můžeš cítit moře.
Polib mi.
- Je to jako něco z Bible. - Kristepane.
No tak, hned se všichni dejte do pořádku.
Právě jsme dorazili, pane. Můžete nám říct, co budeme dělat?
- Nic. Jen čekat. - Kde jsou lodě?
Pár jich dorazilo včera, Luftwaffe je poslala k čertu.
Ztratili 3,000 mužů, když se potopila Lancastria.
Nejvyšší velení, ve své nekonečné moudrosti, zamítlo leteckou podporu.
Katastrofální, zkurvená zkáza.
Ne, víte, pochopte, čekal jsem návrat, chápejte.
Tady na pláži je přes 300,000 mužů, vojíne. Musíte počkat, až na vás přijde řada.
Hlavně buďte rád, že nejste zraněn. Mám rozkazy nechávat za sebou zraněné.
Ne, ne, ne, nech toho! Nikdy nevěř námořníkovi na suchu. Je lepší to nechat plavat.
To není pravda.
Kriste.
Slyšíte mě, dámy?
Jedu domů!
Zbav naše duše napětí a stresu
A dovol našim spořádaným životům vyznat se
Nádhera Tvého pokoje
Dýcháš skrze teplo našich tužeb
Tvé klidnosti a Tvé laskavosti
Nechť smysly otupí, nechť tělo odejde
Mluvíš skrze zemětřesení, vítr a oheň
Ó klidný, hlásku ticha
Musím se něčeho napít.
Potřebuješ. Jsi bledej.
Je úplně bledej, vidíš?
Tam. Jdeme.
Všechno, co teď chci, je šálek čaje.
Co kurva děláš?
Jedu domů! Slečinky, jedu domů!
Miku!
Vydrž, kámo.
Počkej tady.
Proč si nesedneš?
Je tady strašně horko.
Sundej si boty.
Musím se vrátit. Slíbil jsem jí to.
Napravit věci.
A miluje mě. Čeká na mě.
Počkat, počkat, počkat.
Hej, co jsi udělal se svýma botama?
- Hele, jsi si jistej, že se cítíš dobře? - Nikdy mi nebylo líp.
Fakt přemýšlím, jestli je pláž dobrým místem na večeři.
- Nejsem si jistej, nepoznávám to. - Hlupáku.
- Takhle je to tady všude. - Ne.
- Ne, ne, je to dál. - Co?
To místo, co znám, stará chata s bílýma prknama
a modrýma okenicema.
Aha, ano. Přesně tak, tam jdeme.
- Je to blízko. - Jsme tam. Tady je to.
Jsme tady. Je to dole.
To je dobrý, kámo. To je dobrý.
Polož hlavu. Polož hlavu. To je ono.
Zachumlej se. Drž si teplo.
Kousni trochu tohoto. Ale potichu, nebo budou chtít taky.
Zkus usnout.
Najdu tě.
Miluju tě.
Vezmu si tě.
A budeme žít bez hanby.
Miluji tě. Vrať se. Vrať se mi.
- Jsi trochu moc nahlas, guvernére. - Co?
- Jaký zvuk? - Mluvíš nahlas.
- Někteří kluci jsou už trochu rozmrzelý. - Co?
- Kriste. Vypadáš hustě. - Protože jsem tak chtěl chvíli zůstat.
Scházím se s někým, a vždycky se jí snažím zadržet.
Teď poslouchej. Poslouchej mě, guvernére.
Právě jdu od Jimmyho Riddlee. Hádej, co jsem viděl!
Shromáždili se dole na pláži.
Čluny se vrátily a chlápek z Buffs nás odvede v 7:00.
Jedeme pryč. Jedeme domů, kámo.
Takže chceme spát a už neposlouchat tvoje zatracený hulákání.
- Dobře? - Neřeknu ani slovo.
Vzbuď mě před 7:00, dobře? Mockrát díky.
Neuslyšíš ode mě už ani slovo. Slibuji.
Londýn O tři týdny dříve
Kolečka postelí budou v řadě a dovnitř.
Včera jsem našla tři, které to neměly. Víte, kdo jste.
Která z vás je dnes zodpovědná za odklizení pokrývek?
- Já, sestro. - Nemůžete nám říct,
- co jste udělal špatně? - Ne, sestro.
Štítky jsou přeložené dovnitř, že?
- Ano, sestro. - Předělejte to.
Sestro Tallisová, uvidíme se v mé kanceláři. Zbytek vás může jít.
- Je pro vás ta práce důležitá, Tallisová? - Velmi důležitá, sestro.
Včera, jste sekundovala na mužské chirurgii.
Když se váš pacient probral, první věc, na kterou
se ptal, byla Briony. Kdo může být Briony?
- No, já, sestro. - Není žádná Briony.
Jste Tallisová. Sestra Tallisová. Je to jasné?
Ano, sestro.
Není žádná Briony.
Tady je BBC, zprávy z domova. Tady jsou novinky.
BEF, se jejich Francouzskými spojenci, bojují zoufalou bitvu
v severní zóně Západní fronty.
Spojenci neztratili soudržnost a jejich morálka je vysoká.
RAF pokračuje v podpoře vší silou
Spojeneckým armádám v severovýchodní Francii a Belgii. Železnice, cesty,
mosty a nepřátelští vojáci jsou pod neustálým útokem, včera...
Díky. Nikdy bych to nedokázala s nůžkama levou rukou.
Vždycky mi to dělala máma.
Tak, hotovo.
Sakra!
Dobrou noc, Ponty.
Dobrou noc, Tallisová.
Nepanikař! To jsem já.
Fiono, skoro jsem vyskočila z kůže.
Tak tam zase vlezeš, až se zhasne.
Myslela jsem, že bys mohla být uprostřed nějaké vášnivé romance.
Neumrzneš tady?
Miluju Londýn.
Myslíš, že to bude vybombardovaný prostě to zmizí?
Ne.
Nevím.
Píšeš o sestře Drummondové?
- Píšeš o mě? - Někdy.
- Mohu se podívat? - Raději ne. Je to osobní.
Nechápu smyslu psaní, když nikomu nedovolíš si to přečíst.
- Ještě to není hotové. Je to nedokončené. - A čem to je?
- Je to komplikovaný. - Ano?
Je to prostě...
Je to o mladé dívce, mladé a bláznivé holce, která vidí něco
z okna její ložnice, něco, co nechápe, ale myslí si, že ano.
Asi to nikdy nedokončím.
Dívám se na tebe, Tallisová, a jsi tak záhadná.
Nikdy jsem nebyla záhadná.
- Víš, co jsem se v noci rozhodla? - Co?
Nikdy si nevezmu muže, který nebyl v Královském námořnictvu.
Jsme tady. Cecilia Tallisová.
Myslím, že to je její adresa.
Díky.
Drahá Cecilie. Nezahazuj to prosím, dokud si to nepřečteš.
Jak jsi viděla v dopise, jsem u Sv.Thomase
a dělám kurz na sestřičku.
Rozhodla jsem se nenastoupit do Cambridge.
Ale Bože.
Rozhodla jsem se, že chci být užitečná sama o sobě. Dělat něco praktického.
V novinách se píše, že armáda provádí strategický ústup.
Ano, viděla jsem to.
Je to mírné označení ústupu.
Bez ohledu na to, jak tvrdě pracuju, bez ohledu na to, kolik hodin,
nemohu utéci od toho, co dělám
a k čemu jsem určena,
v plném rozsahu toho, co teprve teď začínám chápat.
Cee, napiš prosím a řekni mi, jestli se můžeme sejít.
Tvá sestra, Briony.
- Takže to děláš? - Dělám co?
Máš tajný poměr ve Francii. To si všichni myslí.
Ne jasně, že ne.
Představ si tu nechápavost, kdyby se jednou vrátil.
Nikdy jsem nebyla zamilovaná.
Cože, nikdy? Ani poblázněná?
Kdysi jsem prožila nešťastnou lásku, ale to mi bylo 10 nebo 11.
Skočila jsem do řeky, abych zjistila, že mě zachrání před utopením.
- Teď mě taháš za nos. - Ale ne. A zachránil mě.
Ale jakmile jsem mu řekla, že ho miluji, pocity se jaksi vytratily.
Něco se stalo.
Ven, rychle.
Robbie.
Promiňte.
Sestro Tallisová, pokud si dobře vzpomínám, mluvíte trochu francouzsky.
Jen školní francouzštinu, sestro.
Na posteli 13 je voják. Jděte si k němu na chvíli sednout. Držte ho za ruku.
Můžete jít.
Konečně jste tady.
Posílá mě sestra
na malý rozhovor.
Pamatuju si na tvou sestru,
byla vždycky tak milá,
jak se jí vede?
Je taky sestřička.
Vzala si nakonec toho muže, co milovala?
Zapomněl jsem jeho jméno.
Robbie?
Doufám, že brzy.
Robbie.
Ano, přesně tak.
A ty?
Jak se jmenuješ?
Luc.
Luc Cornet.
A ty?
Tallisová.
To je pěkné.
Už si vzpomínám,
anglická dívka.
Pamatuješ si na svou první návštěvu v Millau?
Pracoval jsem u pece s mým otcem.
Slyšel jsem tvůj přízvuk.
Můžeš mi prokázat malou laskavost, Tallisová?
Ty obvazy jsou moc těsný,
můžeš mi je malinko povolit, prosím?
Jistě.
Vzpomínáš na mou mladší sestru, Anne?
Pořád hrála ten malej kousek Debussy,
vzpomínáš?
Vypadala tak vážně, když hrála.
A naše croissanty,
co si o nich myslíš?
Nejlepší v Millau.
Ano.
Je to kvalitním máslem.
Ano.
Proto jsi chodila každej den?
Protože víš,
moje matka tě má moc ráda,
podle ní,
jsme se měli v létě vzít.
Ano?
Ano.
Doufám, že je to pohodlnější.
Miluješ mě?
Ano.
Můžeš chvíli počkat?
Bojím se.
- Tallisová. - Briony.
Je m'appelle Briony.
Vstaňte, sestro Tallisová.
Teď si jděte umýt krev z tváře.
Námořnictvo si vysloužilo naši nehynoucí vděčnost. Armáda je neporažena.
Odvaha je dovedla k neporaženosti, jejich duch zůstal nezlomen.
Toto je epos Dunkirku.
Jméno, které bude žít navždy v análech válčení.
Během vyčerpávající cesty,
navštívila Královna Alžběta čokoládovnu na severu Anglie.
Cukrářský magnát a přítel Britské armády,
pan Paul Marshall, provedl Královnu po továrně vyrábějící Armádní tyčinky Amo
se svou milovanou nastávající, slečnou Lolou Quincey.
Jak sladký je tento pár.
Amo stále přicházejí. Naši chlapci mají sladké zuby.
Za druhé, jako opatření proti hříchu, a vyhnutí se smilstvu,
ve kterém nemají některé osoby dar zdrženlivosti,
se mohou vzít a stát se neposkvrněnými členy společnosti Krista.
Za třetí, toto bylo určeno, pro vzájemnou společnost, pomoc a útěchu,
že by jeden měl mít druhého.
Viděla jsem ho.
Takže, pokud má někdo nějakých námitek
proč by neměli být zákonně sezdáni...
Vím, že to byl no.
...ať promluví teď, nebo ať se navěky odmlčí.
Viděla jsem ho. Viděla jsem ho na vlastní oči.
Nechte sestřičku projít.
Dneska odešli poprvé z venkova. Nikdy předtím v Londýně nebyli.
Doufám, že najdou dobrou rodinu.
Nevědí, co na ně všechno čeká.
Jdeme.
Hledám slečnu Tallisovou. Cecilii Tallisovou.
Je uvnitř?
Tallisová! U dveří!
Snažila jsem se ti napsat. Neopověděla jsi.
Musím s tebou mluvit.
- Jsi teď zdravotní sestra? - Ano.
Díky.
Chci jít k soudu a změnit svou výpověď, Cee.
Neříkej mi to.
Neříkej mi to prosím.
Vím, že to, co jsem udělala, bylo strašné. Neočekávám, že mi odpustíš.
No to se neboj, neodpustím.
Jsi nespolehlivý svědek. Nikdy znova ten případ neotevřou.
No, alespoň bych mohla všem říci, co jsem udělala.
Mohu jít domů a vysvětlit to mámě, tátovi a Leonovi...
- Tak co ti brání? - No, chtěla jsem tě nejdříve vidět.
Už o tom nechtějí slyšet.
Ta nepříjemnost je odklizena do minulosti, mockrát ti děkujeme.
Ale...
Přijdu pozdě, musím už jít.
Promiň.
Spí tak hluboce.
- Co tady dělá? - Chtěla se mnou mluvit.
Ano, a o čem?
O strašné věci, co udělala.
Robbie. Drahoušku.
Budu k tobě upřímný.
Rozmýšlím mezi tím, že ti zlomím vaz
anebo tě shodím ze schodů.
Bože.
Máš vůbec ponětí, jak je ve vězení? Jasně, že nemáš.
Řekni mi, měla jsi potěšení z toho, že jsem tam byl?
- Ne. - Ale nic jsi s tím neudělala.
- Ne. - Myslíš, že jsem zaútočil na tvou sestřenici?
- Ne. - A myslela jsi si to?
Ano. Ano i ne.
- A díky čemu jsi si teď tak jistá? - Dospěla jsem.
- Dospěla? - Bylo mi 13.
Kolik ti musí být, abys rozeznala dobro a zlo?
Kolik je ti, 18?
Musí ti být 18, než se rozhodneš přiznat se ke své lži?
V 18 jsou už vojáci, dost staří na to, aby umírali podél cest,
- věděla jsi to? - Ano.
Před pěti lety, jsi se nezajímala o to, říci pravdu.
Ty, celá tvá rodina, jste jen předstírali, přes všechno mé vzdělání,
jsem byl stále jen o něco lepší, než sluha. Stále mi nikdo nevěřil!
Díky tobě, byli schopní uzavřít vztahy a předhodit mě zasraným vlkům!
- Robbie! Podívej se na mě, podívej se na mě. - Ne!
Vrať se. Vrať se.
Vrať se mi.
Briony.
Není moc času.
Robbie se musí hlásit do služby v 6:00, a musí chytit vlak.
Takže si sedni.
Udělal jsi pro nás spoustu věcí.
Jakmile budeš moci, jdi ke svým rodičům,
a řekni jim všechno, co by měli vědět
abys je přesvědčila, že jsi jim tehdy dala falešný důkaz.
Sejdi se s advokátem, sepiš výpověď,
podepiš jí, nech jí ověřit a pošli nám kopii. Je to jasný?
Ano.
Napíšeš mi detailní dopis, ve kterém vysvětlíš všechno, co se stalo
že tě to vedlo k tomu, abys řekla, že jsi mě viděla u jezera.
Snaž se zapsat vše, na co si vzpomeneš
že Danny Hardman tu noc dělal.
- Hardman? - Ano.
Nebyl to Danny Hardman.
Byl to Leonův přítel, Marshall.
Nevěřím ti.
Vzal si Lolu. Právě jdu z jejich svatby.
Lola proti němu teď nebude schopna vypovídat.
Neobviní ho.
Je mi velmi, velmi líto za to strašné utrpení, které jsem způsobila.
Je mi to velmi, velmi líto.
Jen udělej, o co jsme tě požádali.
Sepiš všechno, jen pravdu, žádný verše. Žádné přikrášlování, žádné přidávání.
A pak nás necháš být.
Udělám to, slibuji.
Omlouvám se. Můžeme na chvíli přestat?
Jistě. Děje se něco?
Jen potřebuji být chvíli sama.
... minut sama.
Briony Tallisová, váš nový román, váš dvacátý první, se jmenuje Pokání. Je to...
Briony?
Omlouvám se. Můžeme na chvíli přestat?
Briony Tallisová, rád bych s vámi teď mluvil o vašem novém románu, Pokání,
který vychází v těchto dnech, současně s vašimi narozeninami.
- Je to váš dvacátý první román... - To je můj poslední román.
Opravdu? Končíte?
Umírám.
Můj doktor mi říká, že mám něco, čemu se říká vaskulární demence,
což je v podstatě pokračující série menších mrtviček.
Váš mozek přestává fungovat, postupně zapomínáte slova, ztrácíte svou paměť,
což je pro spisovatele opravdu důležité.
Takže proto jsem nakonec napsala knihu, myslím. Musela jsem.
A proto, samozřejmě, je to můj poslední román.
Docela podivné,
bylo by mnohem přesnější, říkat jí, můj první román.
Napsala jsem tenkrát během války, když jsem byla v nemocnici u Sv. Thomase, spoustu konceptů.
Jen jsem nikdy nevěděla, jak je dokončit.
Protože je román autobiografický, je to tak?
Ano, vcelku. Nezměnila jsem jména, včetně mého.
A byl to problém?
Ne.
Měla jsem spoustu času, abych se rozhodla sdělit absolutní pravdu.
Žádné verše, žádné přikrášlování.
A myslím...
Přečtěte si knihu a pochopíte proč.
Mám zprávy z první ruky o všech událostech, kterých jsem nebyla přímým svědkem,
podmínky ve vězení, evakuace Dunkirku, všechno.
Ale dopad všeho byl, upřímně řečeno, spíše krutý.
Víte, ani si nedokážu představit, k jakému účelu by to mohlo sloužit.
K jakému? Promiňte. K upřímnosti?
K upřímnosti.
Nebo realitě.
Protože, ve skutečnosti,
jsem byla příliš zbabělá, abych šla navštívit svou sestru v červnu 1940.
Nikdy jsem se do Balhamu nevydala.
Máš vůbec ponětí, jak je ve vězení?
Takže ta část, ve které se jim zpovídám, je jen představa.
Spí tak hluboce.
Vymyšlená.
Kolik ti musí být, abys rozeznala dobro a zlo?
A, ve skutečnosti, by se to nikdy nestalo.
Protože
Robbie Turner zemřel na otravu krve Bray-Dunes
prvního června, 1940,
poslední den evakuace.
Sbohem, kamaráde.
A nikdy jsem nebyla schopná urovnat věci se svou sestrou, Cecilií,
protože byla zabita patnáctého října, 1940,
bombou, která zničila přívody plynu a vody nad stanicí metra.
Takže...
Moje sestra a Robbie nikdy neměli čas být spolu
jak by si bývali dávno zasloužili.
A v čemuž, kdysi dávno, jsem...
V čemuž jsem jim, jak stále cítím, kdysi dávno zabránila.
Ale jaký pocit naděje,
nebo uspokojení, může čtenář získat z takového konce?
Takže, v knize, jsem chtěla dát Robbiemu a Cecilii to, co ztratili v životě.
Ráda bych si myslela, že to nebyla slabost nebo vyhýbání,
ale konečný akt laskavosti.
Dala jsem jim pocit štěstí.
Na verzi Atonement.2007.DvDRip.Eng-FxM přeložil ++ Mrazik ++
www.titulky.com